Tuuli lakkasi, ja jokin jumala rauhoitti aallot.
Miehistöni souti valkoisena vaahtoavalla merellä.
Leikkasin pieniä paloja vahaa ja puristin niistä palloja.
Tukin sillä korvat merimieheltä toisensa jälkeen.
Tiesin olevamme lähellä seireenien saarta.
(Jokin saari Napolinlahden ja Messinansalmen välissä)
Jos hän tukkii korvamme, miten kuulemme hänen käskynsä?
En ole varma, Odysseus, onko mitään seireenejä olemassa,
mutta jos on, toivon sinun kuulevan niiden laulun,
ja heittäytyvän mereen.
Miehistösi ei usko sinua. He ajattelevat sinun menettäneen järkesi.
Järkeni on terävä, ja todistan sen sinulle:
Aion kuunnella, mitä haluan, ja pysyä hengissä!
Se on minun osani.
Seuraa minua, meillä ei ole paljon aikaa.
"Kuule, mitä minä, jumalatar Kirka, sanon sinulle, ja muista,
että edes minä en kerro tai näytä kaikkea."
"En sano, kumpi näistä kahdesta tiestä on oikea."
"Sinun täytyy päättää se omalla viisaudellasi."
Sido minut tähän tällä köydellä erittäin tiukasti.
Ja muista: Vaikka pyydän, tai annan sinulle merkkejä silmilläni,
jotta irrottaisit minut, älä kuuntele,
vaan päinvastoin, kiristä minut vieläkin tiukemmin.
Olemme lähellä nyt. Saatat pian kuulla niitä.
Odysseus, Odysseus, kunnia kaikkien akaijien,
pysäytä laiva, kuuntele ääntämme.
Paikkasi on täällä.
Tule luoksemme, me annamme kunniaa ihmisille.
Irrota kahleesi, vapauta kehosi.
VAPAUTA ITSESI!
Tule, niin saat tietää kaiken, mitä ennen oli, ja mitä tulevaisuus tuo,
saat tuntea kaiken ihmisten kunnian, ja menneet kaupungit, sekä vielä tulevat.
Jätä ystäväsi, ja turha matkasi,
ja kaikkien vuosien kärsimyksiset! TULE!
Jätä ystäväsi, ja turha matkasi,
tule luoksemme, tartu voimaan, kaikkeen, mitä olet tahtonut jo vuosia.
Älä ole pelkuri!
- Päästäkää minut! - Ole voimakas!
- Irrottakaa minut, auttakaa! - Älä ole pelkuri. Tule!
Olen lopussa. Kohtaloni täyttyy täällä.
Olen kärsinyt, olen kärsinyt liikaa! Haluan kuolla, olen sairas.
Haluan kuolla, mieleni hiipuu.
Karmea ääni meni ohi kuin henkäys,
ja lakkasi repimätä mieltäni. Tunsin itseni väsyneeksi ja haavoittuneeksi.
Uskoin olevani painajaisen uhri.
Runsaasti muiden uhrien luita lojui vaalentamassa seireenien saaren kallioita.
Miehistö näki luurangot, ja paneutui soutamiseen entistäkin kovemmin
paetakseen hirvittävää näkyä.
Taivas muuttui jälleen rauhalliseksi ja selkeäksi,
ja kuulimme lintujen laulua korkealla taivaalla. Olin jälleen onnellinen.
Olemme jo varmaan riittävän kaukana. Tunnetko sen vielä?
En tunne.
Kirke oli väärässä. Olen kuullut seireenit ja selvinnyt.
Jopa ihminen voi voittaa jumalalliset voimat.
Euriloch, voimme vielä pelastua.
Vältämme liikkuvat kalliot, jos otamme pidemmän reitin.
Pitää vain olla kärsivällinen. Emme saa antaa periksi, ymmärrätkö?
Emme luovuta ennenkuin tulemme Ithacaan, keinolla millä hyvänsä.
Olemme turvassa, jos vältämme Auringon saaren (Helios).
Kerro se toisille. Mene kertomaan heille!
Mutta he eivät totelleet. He eivät puhuneet minulle sanaakaan,
ei edes Euriloch. Heille olin hullu.
Saavuimme saarelle. He menivät maihin, enkä voinut estää heitä.
Rukoilin, että se ei olisi ollut Auringon saari.
Se oli viimeinen pysähdyksemme. Kunpa vain olisimme kiertäneet sen!
"Tulet Trinakian saarelle (Sisilia)."
"Siellä laiduntaa karjaa, jonka sarvet ovat kuin puolikuu,
ja jonka Hyperion antoi kahdelle nymfi-tyttärelleen paimennettavaksi.
Nera synnytti heidät, lähetti vartioimaan heidän isänsä laumaa. "
"Jos tahdot nähdä nymfit, älä loukkaa heitä,
vaan jätä musta lauma rauhaan, ja ajattele ainoastaan paluutasi. "
"Mutta sinä ja miehistösi tulette nälkäisiksi, ja lankeatte kiusaukseen. "
"Tämä on viimeinen kiusaus, Odysseus. Älä epäonnistu. "
- Lähdetään pois täältä. - Odotamme vielä tuulta.
Kuulkaa minua.
Jos vielä pidätte minua päällikkönä, teidän täytyy vannoa minulle.
Mitä laivassa on, syökää ja juokaa vain sitä.
Paljastan teille salaisuuden, joka vaivaa minua:
Katsokaa näitä lehmiä. Ne ovat Auringon karjaa.
Äläkää koskeko niihin, älkää edes ajatelko sellaista.
Tämä on viimeinen koetus, joka meidän on läpäistävä.
Jos epäonnistumme, Tiresiasin ennustus Hadeksessa täyttyy.
Kukaan ei näe enää kotiaan.
Ei ole väliä, luotatteko enää minuun. Kunhan vain vannotte tämän.
Polvillenne, te kaikki!
"Voi, onnettomat, aina te ajattelette taistelua."
Kuukauden ajan tuulta ei ollut estäen meitä purjehtimasta,
ja miehistö, niin kauan kuin laivassa oli ruokaa, pitivät valan.
He välttivät laumaa.
Sitten nälkä alkoi vaivaamaan heitä. He etsivät ruokaa, mutta turhaan.
Ja naudat seisoivat siellä, näkyvillä ja houkuttelevina.
"Tulet nälkäiseksi, menetät kaiken toivon."
"Tottelemattomuus houkuttelee, ja voit epäonnistua viimeisessä kiusauksessa."
"Tulet nälkäiseksi, menetät kaiken toivon."
"Tottelemattomuus houkuttelee, ja voit epäonnistua viimeisessä kiusauksessa."
Aloin rukoilla:
Isä Zeus, sinä siunattu kuolemattomien jumalten,
palauttaa ystävieni luottamus. En halua nähdä heidän kuolevan,
enkä menettää järkeäni ja kaikkea minulle rakasta.
Ota mieluummin henkeni.
Pitäisikö meidän nääntyä nälkään vain jonkin Odysseuksen valan takia?
Hän on nähnyt kaikkialla taikuutta siitä asti kun palasi Hadeksesta!
Katsokaa näitä lehmiä. Mitä jumalallista niissä voisi olla?
Niin Odysseus sanoo, mutta pitäisikö häneen luottaa?
Kaikki kuolemat ovat karmeita, mutta mikään ei ole kuin nälkäkuolema.
Odottakaa, entä jos Odysseus onkin järjissään, ja karja onkin jumalallista?
Jospa ne kuuluvatkin Auringolle, ehkä ne pitäisi jättää rauhaan?
Minä en. Mieluummin menetän henkeni
aaltojen keskellä kuin nälkään tällä saarella!
Eurilochus on oikeassa. Syökäämme kerran ja ikuisesti!
"Haluan kertoa sinulle kaiken."
"Sinun täytyy päättää itse."
Tulin paikalle myöhässä,
ja niin oli parempi, jotta en ollut näkemässä tapahtunutta.
En sanonut heille mitään.
He juhlivat koko yön.
Aamulla lähdimme merelle, ja katsoin säälien ystäviäni,
ja kuulin taas Tiresiasin äänen: "Sinä menetät heidät kaikki."
Nähtyään teurastetut naudat Aurinko sanoi:
Minä laskeudun Tuonelaan ja paistan kuolleille.
Aurinko hävisi yhtäkkiä. Odysseus, mitä tapahtuu?
Hetkessä, pimeys ympäröi laivan,
ja meri sai yön värin.
Pudota purje! Filetor, nopeasti!
Kaikki oli totta! Mikään ei auta, Odysseus.
Tämä on sen jumalan kosto, olemme lopussa!
Emme ole lopussa niin kauan kuin elämme!
Mitä teet? Souda! Nopeasti!
Älä anna periksi!
Viimeisen aallon isku sai laivan kallistumaan.
Tunsin rikinkatkun ilmassa. Putosimme kaikki mereen.
Katsoin aalloissa ajelehtivia ystäviäni.
Yhdeksän päivää taistelin merivirtojen kanssa, 10. päivänä Calypso pelasti minut,
ja pidätteli minua seitsemän vuotta. Sitten hän antoi minulle lautan,
ja sillä tavalla tulin tänne.
Tämä mies ei ole selviytynyt vain omin voiminsa,
eikä suuren nokkeluutensa, eikä myöskään koti-ikävänsä avulla,
vaan tahdonvoimallaan, joka on
käsittämättön jopa sinulle, Odysseus.
Edes hän ei ymmärrä, miksi hänen kohtalonsa oli palata yksin.
Siispä, jalot feacialaiset, me annamme hänelle aluksen ja apumme,
ja otamme vastaan Poseidonin vihan.
Alus on valmiina sinulle aamulla, Odysseus.
Älä unohda, että myös minä pelastin henkesi.
Kerran Delosissa, Apollon pyhäkössä, näin nuoren palmun.
Sitä oli miellyttävää katsella, aivan kuten sinua nyt.
Oletko varma, että vaimosi yhä odottaa sinua? Kuinka paljon aikaa on kulunut?
Entä jos Ithacassa on jo toinen kuningas?
Ehkä muut ovat ottaneet, mikä oli ennen sinun.
Ole onnellinen kotonasi, perheesi kanssa, äläkä unohda minua.
Laiva saapui Ithacan rannikolle,
jossa kaksi terävää kalliota taittaa tuulten lähettämät aallot.
Täällä Odysseus astui kotimaahansa.
Hän voi jo nähdä palatsinsa katon.
Mutta kaikki näyttää niin erilaiselta. Hän oli poissa liian kauan.
Yhtäkkiä, kuin pelko hiipii hänen kimppuunsa, ja hän päättää olla menemättä kaupunkiin.
Hän meneekin pelloille.
Ystävä, olet ensimmäinen, jonka löysin täältä. Kerro minulle, missä minä olen?
Onko tämä saari vai manner?
Mistä sinä tulet, kun et tiedä? Tämä on pieni maa, mutta kuuluisa.
Karu, kaunis, kivinen, mutta täällä on runsaasti oliiveja ja viiniä.
Tuntematon, kunnes sen nimi liittyi Troijaan.
- Ithaca, muukalainen. - Ithaca ...
Ah kyllä. Olen kuullut sen nimen.
Tulen Egyptistä, faaraoiden maasta, minne menin 20 suurella laivalla,
mutta minut otettiin kiinni, heitettiin tyrmään 7 vuodeksi,
ja sotilaat tappoivat toverini.
Hulttio. Röyhkimys. Valehtelija! Etkö muutu edes kotonasi?
Oveluutesi edessä jumalakin saa olla varuillaan.
Tunnen sinut, petkuttaja. Olet Odysseus, huiputtajista suurin!
Et tunne minua? Se olen minä, Athena.
Olen täällä aina auttamassa sinua.
Olisiko minun pitänyt tuntea sinut? Kuka voisi, kun ulkonäkösi on aina erilainen?
Tiesin, että suojelit minua aina Troijassa.
Mutta olit enemmän tarkkailija kuin suojelija!
Ja syytät minua, jos suojaudun valheen taakse niin monen vaarallisen vuoden jälkeen?
Olet aina sama, ja siksi pidän sinusta.
Joku muu antaisi tuskassaan periksi, ja rientäisi vaimonsa ja poikansa kaulaan,
mutta et sinä. Tiedät, ettet voi luottaa kehenkään,
ja siksi haluan auttaa sinua.
Muutan sinut vanhaksi kerjäläiseksi, jottei kukaan tunne sinua, ellet itse halua.
Ja näin Athena lähti
ahavoittaen hänen ihonsa, ja tehden hänestä vanhannäköisen,
ja antoi hänelle vanhan savustetun rievun.
Mene ensin Eumeusin, uskollisen sikopaimenen luo,
joka on rakas pojallesi ja Penelopelle.
Hän yritti muistaa, missä Eumeus asui,
mökissä, jossa hän syntymästään saakka on vartioinut laumaansa.
Olet onnekas muukalainen. Ne voivat purra sinua. Tule sisälle.
Odysseus yllättyi nähdessään aidan,
ja miten isoksi ja tasaiseksi se oli rakennettu. Se ei ole siellä aikaisemmin,
vaan Eumeus rakensi sen herransa poissaollessa,
jotta pystyisi paremmin vartioimaan hänelle uskottua laumaa.
Hän oli uskollinen palvelija, ja siitä Odysseus oli iloinen.
Tule ottamaan leipää ja viiniä. Sitten saat kertoa minulle, kuka olet.
Suojelkoon Zeus sinua, joka huolehdit vieraistasi.
Varjelkoon Zeus sinua, Zeuksen vieraanvaraisuuden tähden!
Odysseus riemuitsi jälleen. Hänen ulkonäkönsä oli niin huono,
että hän pystyi vakuuttamaan kaikki kurjuudestaan.
Eumeus otti hänet vastaan ystävällisesti ja kunnioittavasti.
Illalla puhumme enemmän, mutta nyt sinun täytyy virkistäytyä.
Minulla on vain hiukan juustoa. Herrani aikaan oli toisin.
Silloin saatoin tarjota enemmän, mutta hän meni
muiden kanssa Troijaan, eikä palannut.
Ota se. Hän oli hyvä kuningas.
Telemakhos, Odysseuksen poika, lähti Spartasta,
ja löysi veneensä Pylosin rannalta.
Hänen matkansa oli hyödytön. Kukaan ei tiennyt mitään hänen isästään.
Hän sai ainoastaan neuvon palata heti kotiin.
Ystäväni, pyydän sinua, elämäsi tähden,
ja ystäviesi myös, ota minut veneeseen, Zeuksen nimessä!
Tapoin miehen itsepuolustukseksi, joten en voi enää asua kaupungissa.
Kuolleen ystävät ja perhe etsivät minua tappaakseen minut.
- Kuka olet? - Teoclimen on minun nimeni.
Olen taikuri. Tiedän, että olet Telemakhos ja kotisi on täynnä vihollisiasi.
Kun palaat takaisin, älä mene Saman ja Ithacan väliseen salmeen.
He vaanivat sinua heittääkseen sinut lahden kallioille,
ellet kierrä sitä paikkaa.
Rantaudu toiselle puolelle Ithacaa, ja kulje kylien läpi!
- Tule, nouse kannelle. - Kiitos. Siunatkoon Zeus sinua.
Olen ruokkinut näitä sikoja säilyttääkseni jotain herralleni.
Sanotaan, että hän on kuollut, mutta jos hän vielä ilmaantuu, kerron hänelle:
"Tiesin aina, että palaat."
"Ja todiste on nämä siat, joita vihamiehesi eivät ole syöneet.".
- Vihamiehet? Mitkä vihamiehet? - Mistä sinä tulet?
Etkö tiedä, kuinka elämme täällä? Vai oletko niitä kiusaajia?
Mutta et voi olla. Olet onneton kuten minä, emmekä voi huijata edes itseämme.
Ellet tiedä, kerron sinulle, mitä täällä Ithacassa on tekeillä,
niin tiedät edes jotakin, ja sitten voin mennä töihin.
Niin yö joutui, ja he söivät lihaa,
Eumeusin valmistamasta porsaasta. Sitten he menivät nukkumaan.
Jos isäntäsi palaa, tuntisiko hän vielä Ithacan?
-Luulen, että ei. Valitettavasti. -Valitettavasti? Hänhän on kansansa kuningas.
Kansahan iloitsisi!
Kansa luultavasti pitäisi siitä, mutta kerroin, mitä hänen talossaan tapahtuu.
Jos Odysseus palaisi, hänen olisi parasta naamioida itsensä kerjäläiseksi.
Ymmärrän. Mutta talossa on vielä kuningatar. Ja hänen poikansa.
Ei, Telemakhos meni etsimään isäänsä, eikä kukaan tiedä, minne.
Ja mitä kuningattareen tulee, en tiedä hänestä. En ole nähnyt häntä pitkään aikaan.
Joten herrani elää vain muistoissani, ja se antaa minulle voimaa.
Herrani pitää minusta, ja hän antaisi minulle vaimon mennäkseni naimisiin
palkkiona työstäni.
Ruususorminen aamunkoitto tuli nopeasti.
Majassaan Eumeus oli jo täysissä pukimissa.
Hän sytytti tulen, ja teki aamiaista.
Muut paimenet tulivat ja liittyivät seuraan.
- Haluatteko oliiveja? - Ei, kiitos.
Tänään te paimennatte laumaa. Jään muukalaisen kanssa.
- Hyvä on, me menemme. - Hyvää työpäivää. - Kiitos.
Osaat karsia puuta, vaikkei sinulla ole talonpojan käsiä.
Olet oikeassa. En ole talonpoika. Olen komentanut armeijaa ja laivastoa.
Hetken saapuessa lähdin Troijaan,
ja jätin kotimaani, joka oli samanlainen kuin tämä.
Kaksikymmentä vuotta sitten.
Haluatko minun ymmärtävän jotakin? Että tämä on maa, josta lähdit?
En. Näetkö tuon viinitarhan? Luulen, että isäntä teki sen siihen tarkoituksella,
tietäen, että tuulet mereltä eivät puhalla sinne.
Aivan. Se oli Odysseus.
Jatka puhumista. Et tiedä, mitä iloa sanasi antavat minulle.
- Lopetitko karsimisen? - Mitä? Ei, en vielä.
Olet oikeassa, ei ole aikaa puhua. Jatketaan työtä.
Tiedätkö, että on monia muitakin tapoja karsia puu.
Kuten tämä!
Samana iltana Telemakhos palasi Ithacaan,
ja taikuri Teoclimen neuvoi häntä olemaan kärsivällinen palatessa kotiin.
Mene satamaan, minä menen Eumeusin luo.
Hän heräsi yöllä, ja näki Eumeusin ulkona.
Hän kuuli askelia, ja kiihtyneiden koirien haukuntaa,
kuin ne olisivat nähneet jonkun tutun.
Telemakhos, Telemakhos olet palannut, olet palannut, poikani.
Tule. Meillä oli huoli sinusta. Onko äitisi nähnyt sinut?
Tulin ensin tänne, ennen kuin menen kotiin.
Mitä tapahtui poissa ollessani? Onko äitini valinnut uuden aviomiehen?
Ei, mitään ei ole tapahtunut. Tule!
- Kuka tämä on? - En tiedä. Hän sanoi olevansa merimies.
- Luotin vieraanvaraisuuteesi hänen kohdallaan. - Minun? Omassa kodissani
en voi puolustautua loukkauksilta. Nyt en voi edes
puolustaa itseäni. Tiedätkö kuka olen?
Minulle on parempi kadota merellä, kuin että pelkään mennä omaan kotiini.
Minä pelkään Eumeus, siksi olen täällä,
ja mielestäni olisi parempi, jos äitini antaisi periksi, ja avioituisi uudelleen.
Silloin Athena tulee Odysseuksen luo
näyttäytyen vain hänelle ja seisoen keskellä huonetta, ja sanoo hänelle:
Voi Laertesin poika, Nyt näet poikasi.
Älä enää piiloudu häneltä.
Nuori prinssi, minäpä kerron sinulle jotain:
En äidistäsi, et antaisi minun, mutta sinusta.
Olen kuullut, mitä talossasi tapahtuu. Johtuuko se sinusta?
Eikö heillä ole tarpeeksi omaisuutta vai eikö sinulla ole veljiä auttamaan sinua?
Voi, jos olisi yhtä vahva kuin sinä, ja että Odysseuksen poika olisi vierelläni,
odottaisimme hänen paluutaan yhdessä. Vai etkö usko, että vielä näet hänet?
Vieras, se on totta. Kansa ei ole minua vastaan, itse asiassa:
ithacalaiset rakastavat minua, mutta minulla ei ole veljiä, olen ainoa poika,
kuten isäni oli Laertesin ainoa poika.
Ja jos viholliseni onnistuvat poistamaan minut,
sukumme katkeaa. Eumeus, kuka on tämä muukalainen,
joka saa puhua minulle kuin hän olisi isäni?
Minusta on 1000 kertaa parempi kuolla puolustamassa kotiaan,
kuin kärsiä tyranniaa ja anastamista!
- Taivaan tähden, kuka sinä olet? - Odysseus, isäsi.
Mestari, en tuntenut sinua heti, enkä siksi antanut sinulle asianmukaista kunioitusta.
Sinä tunnisti minut, ja tiesit kunnioittaa minua hiljaisuudessa.
Poikani, tiedän, että sydämesi on nyt hämmentynyt.
Näytän niin erilaiselta kuin kuvittelit minut,
mutten usko minun olevan helpompi halata sinua.
Minäkään en ole koskaan nähnyt sinua, ja kuvittelin sinut mielessäni niin kauan.
Anna minun katsoa sinua.
Ei, Eumeus, jää luoksemme.
Ja näin Telemakhos lopulta uskoi,
ja halasi isäänsä.
Sydämensä pohjasta he molemmat halusivat itkeä.
Kuin käet,
tai käyräkyntiset haukat, jotka talonpojat
pyydystävät nuorina ennen kuin ne oppivat lentämään.
Valmistaudutaan palaamaan taloon ja Odysseuksen paluuseen:
Sano vain minulle, onko tarpeeksi, että Athena on kanssamme,
vai etsinkö lisää liittolaisia meidän ja kosijoiden joukosta,
jotka teloittavat vihamiehet miekoillaan.
Sinä palaat Ithacaan yksin.
He kysyvät sinulta niistä, jotka lähtivät mukaasi 20 vuotta sitten,
ja sinun täytyy saada vakuutettua kylän vanhimmat. - Tiedän, mutta en aio vakuutella heitä.
Kokous on aina vahvinten puolella. Keitä ne kosijat ovat?
- Pahimpia ovat Antionous ja Eurimach. - Mutta hehän ovat vain lapsia!
- Niin olivat 20 vuotta sitten. - Olet oikeassa. Entä loput?
- Melantius, Amfinomus, Ctesipus. - Ja Amfimedont, Melanuksen poika .
- Ymmärrän. Montako yhteensä? - Pelkästään Samosilta tusinan verran.
- Liian paljon Odysseus, liikaa. - Kukaan heistä ei saa tietää paluustani.
- Entä äitini? - Ei, ei edes hän.
Sillä välin kosijoiden lähettämä laiva
palasi mereltä Ithacaan löytämättä etsimäänsä.
Hän meni toista reittiä. Hän oli onnekas, koska sai tietää meistä.
Niin. Hankkiudutaan eroon hänestä ennen kuin hän kutsuu taas kokouksen.
- Kylään. Tapamme hänet siellä. - Ei enää riitä ryöstää vain hänen omaisuutensa.
Penelope kuuli, että kosijat ovat matkalla taloon,
ja käskee ohjaamaan heidät saliin,
jonne hän asettuu istumaan lähelle kuninkaan valtaistuinta
kuunnellakseen heidän sanojaan.
- Mitä teit pojalleni? - Pojallesi?
- Hänen laivansa on satamassa. Eikö hän saapunut? - Kysyn sinulta, missä hän on?
En tiedä. En ole hänen holhoojansa.
- Tiedän aikomuksistasi, Antinous. - Olet saanut väärää tietoa.
Kerran isäsi oli polvillaan juuri tässä huoneessa kerjäämässä Odysseukselta suojaa!
Odysseus pelasti hänen henkensä, ja nyt sinä vehkeilet hänen poikaansa vastaan!
Pelkuri, olet kuin isäsi!
En minä ole kenellekään velkaa poikasi hengestä!
Itse asiassa, niin kauan kuin elän, varmistan hänen elämänsä.
Telemakhos! Telemakhos on saapunut!
Hän riensi halaamaan rakasta poikaansa.
Hän suuteli hänen päätään ja hänen tummia silmiään.
"Olet tullut Telemakhos, oma päivänpaisteeni." Myös ennustaja Teoclimen,
jonka Telemakhos toi Pylosista, pääsee kylpyyn.
Olet palannut ja muuttunut. Olet päättäväisempi ja hiljaisempi. Olen hyvin onnellinen.
Olen enemmän kuin onnellinen. Voisinpa tuoda sinulle paremmat tuliaiset.
Tiedätkö, mitä isäsi sanoi minulle, kun hän lähti sotaan?
"Jos en palaa, jätän sinulle kaiken: kodin, palvelijat, kylänvanhimmat,
ja poikani. Heti kun ensimmäinen parta näkyy, anna hänelle kuninkuus."
Se tarkoittaa äiti, ettei hän sanonut sinulle: "Avioidu uudestaan."?
- Tunnetko tuon muukalainen? - Sanoit hänen nimensä olevan Teoclimen.
Hän on kotoisin Argosista. Pylosissa hän pyysi minua suojelua, sillä hän tappoi miehen.
Miksi toit minulle murhaajan talooni?
Hän ennustaa tulevaisuutta. Hän neuvoi minua muuttamaan reittiä.
Saatan olla hänelle velkaa elämäni.
Monet muukalaiset tässä talossa puhuvat tulevaisuudesta, mutta kukaan ei kerro mitään isästäsi.
Kävit hyvin vaarallisella matkalla. Oliko mitään uutisia?
Pylosissa Nestor vastaanotti minut lämpimästi,
mutta hänellä ei ollut mitään uutisia.
Spartassa tapasin Helenin ja Menelaosin.
Kerroin heille, mitä Ithacassa tapahtuu,
ja he sanovat, että uskollisuus on palkittava, mutta hekään eivät tienneet mitään isästäni.
Uskollinen Odysseuksen neito, mitä Menelaos voisi kertoa pojallesi?
Miksi et kysy minulta, joka olen ennustaja?
En tutki ihmisiä, vaan taivaallisia merkkejä.
Kertoisin, että sinun täytyy kestää, ja huijata kosijoita vielä hieman lisää!
Miehesikään, ei toimisi yhtään toisin, ja tiedät sen.
Millainen isä oli, kun menitte naimisiin? Odysseus, mikä hän oli?
Hän oli viimeinen mies, joka tuli pyytämään minua vaimoksi.
Isäni ei pitänyt hänestä. Hän ei ollut rikas eikä rohkea.
Kun isäni sanoi "ei", hän katsoi maahan,
ja meni ulos kääntymättä edes ympäri. Seurasin häntä,
ja kun hän katsoi minua, hän oli jo lastannut kärrynsä. Hän ei sanonut mitään.
Istuuduin hänen viereensä, ja lähdimme matkaan.
Isäni oli hevosen edessä, ja sanoi: "Käsken sinun mennä pois."
Mutta otin huntuni, ja peitin kasvoni.
Odysseus piiskasi hevosta, ja me menimme.
Tällä välin Odysseus ja Eumeus tulivat kaupunkiin.
Sikopaimen antoi isännälleen kepin ja säkin,
saaden hänet näyttämään vieläkin enemmän kerjäläiseltä.
Ja kansa, jota he kohtasivat, sanoi: "Tuo mies todellakin oleskelee
niiden kanssa, jotka ovat eniten hänen kaltaisiaan. Katsokaa sikopaimenta, joka opastaa kerjäläistä."